OIKEUSMINISTERIÖ					MUISTIO
Lainvalmisteluosasto					28.8.2000
Eero J. Aarnio

MAAHAN, VETEEN, LUONNONVAROIHIN JA PERINTEISIIN ELINKEINOIHIN SAAMELAISTEN KOTISEUTUALUEELLA LIITTYVÄÄ ASIAKOKONAISUUTTA KOSKEVA NS. VIHERVUOREN SELVITYS
Lausunnonantajien suhtautuminen asiaan ja selvitysmiehen keskeisimpiin ehdotuksiin

1. Selvitysmiehen ehdotukset

Selvitysmies, hallintoneuvos Pekka Vihervuori on oikeusministeriön toimeksiannosta tekemässään selvitystyössä 30.9.1999 tehnyt seuraavat, toisiinsa saumattomasti yhdeksi kokonaisuudeksi liittyvät ehdotukset:

1) Maaoikeusneuvoston perustaminen

Saamelaiskäräjien yhteyteen perustettaisiin saamelaisten kotiseutualueen maaoikeusneuvosto, jossa olisi sekä saamelaisten että alueen kuntien edustus; neuvosto valvoisi saamelaisten ja muun paikallisen väestön oikeuksia ja etuja kotiseutualueen valtionmaina hallinnoitujen maiden ja vesien käyttöä koskevissa kysymyksissä; neuvostolla olisi asianosaisen puhevalta ja valitusoikeus eri lakien mukaisissa maa- ja vesialueiden käyttöä koskevissa asioissa; eräisiin toimenpiteisiin tulisi hankkia maaoikeusneuvoston suostumus; neuvoston päätöksiin voitaisiin hakea muutosta valittamalla.

2) Maaoikeusrahaston perustaminen

Perustettaisiin maaoikeusrahasto, jota maaoikeusneuvosto hallinnoisi; Metsähallitus, Metsäntutkimuslaitos ja Valtion kiinteistölaitos tulouttaisivat määräosuuden kaikista kotiseutualueen maankäyttötuloistaan rahastoon; rahaston varoja voitaisiin käyttää saamelaisten ja muun paikallisen väestön perinteisten elinkeinojen ja muiden elinolojen kehittämiseen, maankäytön aiheuttamien haittojen korjaamiseen sekä saamelaisten edunvalvontaan; vähintään kolmannes/puolet vuosittain jaettavista varoista olisi osoitettava saamelaiskäräjille ja vähintään kolmannes kotiseutualueen kunnille.

3) Perinteisten elinkeinojen suojaaminen 

Maankäyttö- ja luonnonvaroja koskevaan lainsäädäntöön sijoitettaisiin erilaisia käyttöoikeus-, käyttörajoitus- ja käytönsuojasäännöksiä.

Poronhoitolain mukainen erityisesti poronhoitoa varten tarkoitettu alue, jolle säädettyjä maan käyttämistä koskevia rajoituksia koskevia säännöksiä sisältyy useihin eri lakeihin, jaettaisiin kahteen osaan, joista saamelaisten kotiseutualueen kattavalla osalla valtionmaan käytöstä aiheutuvan sallitun haitan aste olisi vähäisempi kuin muulla osalla ("vähäistä suurempi haitta" >< "huomattava haitta"); niissä paliskunnissa, joiden poronomistajista vähintään puolet on saamelaisia, olisi oikeus saada poronsa hoidetuksi vain saamelaisilla ja niillä muilla poronomistajilla, jotka asuvat paliskunnan alueella.

Myös kalastusta ja metsästystä koskevaa lainsäädäntöä tarkistettaisiin saamelaisten ja muun paikallisen väestön aseman vahvistamiseksi.

Kaiken kaikkiaan selvitysmies on ehdottanut muutoksia noin 30 eri lakiin tai asetukseen.

Vaikka selvitettävään asiakokonaisuuteen liittyikin myös kysymys Kansainvälisen työjärjestön (ILO) alkuperäiskansasopimuksen n:o 169 ratifioinnin esteiden poistamisesta,  selvitysmies ei ole ottanut kantaa siihen, tulisiko Suomen ratifioida mainittu sopimus. Ehdotus on kuitenkin selvitysmiehen näkemys niistä vähimmäisehdoista, joilla ILOn ratifioinnin esteet voitaisiin poistaa. 

Selvitysmiehen toimeksiannon ulkopuolelle oli jätetty saamelaiskäräjien selvitettävänä oleva kysymys saamelaisten kotiseutualueen valtionmaina hallinnoitujen maiden omistusoikeudesta. Tämän johdosta selvitysmiehen ehdotukset pohjautuvat näiden maiden käyttöoikeuteen liittyviin järjestelyihin. Ehdotetussa ratkaisussa on kuitenkin lähennytty omistusoikeutta, joskin ehdotettu ratkaisumalli on kevyempi verrattuna omistajan päätösvallan käyttämiseen. Ratkaisumalli ei estäisi saamelaisia tai muita esittämästä vanhoja subjektiivisia oikeuksia koskevia vaatimuksia ja käymästä niistä oikeutta.

2. Ehdotuksista annetut lausunnot

Selvitysmiehen ehdotuksista pyydettiin lausunnot 57 eri taholta. Eräät tahot jättivät lausunnon antamatta. Toisaalta joitakin lausuntoja on toimitettu oikeusministeriölle pyytämättä. Annetuista lausunnoista on laadittu erillinen 7.8.2000 päivätty tiivistelmä, johon lausuntojen pääkohdat on koottu lausujatahoittain ryhmiteltyinä. Tähän muistioon on koottu lausunnoissa esitetyt kannanotot keskeisimpiin selvitysmiehen ehdotuksiin asioittain ryhmiteltyinä.  

3. Lausunnonantajien suhtautuminen selvitysmiehen keskeisimpiin ehdotuksiin
    
3.1. Lausuntojen yleisarviointi

Vain harvat lausunnonantajat ovat valmiit hyväksymään selvitysmiehen ehdotukset sellaisinaan. Varauksettoman myönteisesti suhtautuvat ehdotuksiin kuitenkin puolustusministeriö, opetusministeriö ja sosiaali- ja terveysministeriö. Työministeriönkin arvio on - huolimatta sen ILO-sopimuksen ratifiointiesteiden poistumisen suhteen omaksumasta hienokseltaan varauksellisesta kannasta - pääosin varauksettoman myönteinen. Kunnista Utsjoen kunta suhtautuu tehtyihin ehdotuksiin myönteisimmin, joskin silläkin on eräitä epäilyjä tehtyjen ehdotusten sellaisenaan toteuttamisen suhteen ja ehdotettujen toimenpiteiden riittävyydestä ILO:n sopimuksen ratifioimiseksi. 

Vaikka kannanottojen valtionmaiden maankäyttötulojen rahastoinnin ja rahaston hallinnoinnin yksityiskohtiin voidaankin todeta yleisesti ottaen poikkeavan monessa suhteessa suuresti sekä selvitysmiehen ehdotuksista että toisistaan, eräiden ehdotusten lähtökohtien, tavoitteiden tai päälinjausten katsotaan kuitenkin monissa lausunnoissa olevan oikeansuuntaisia. Kohtuullisen yleisen hyväksynnän näyttää saavan osakseen ehdotus lisätä paikallista päätösvaltaa valtion maiden ja vesialueiden käyttöön liittyvissä kysymyksissä ja ehdotus rahastoida niiden käytöstä saatavia tuloja paikallisiin tarpeisiin.

Muutoin lausunnoissa esitetyt kannanotot hajoavat suuresti ja useimmissa tapauksissa rajoittuvat ymmärrettävästi asianomaisen lausunnonantajan toimialaan liittyviin yksittäisiin kysymyksiin. 

3.2. Kannanotot keskeisimpiin ehdotuksiin

a) Maaoikeusneuvosto

Myönteinen suhtautuminen

Varauksettoman myönteisesti selvitysmiehen ehdottamaan hallintomalliin suhtautuvat puolustusministeriö ja eduskunnan oikeusasiamies. Viimeksi mainittu tekee pari rakentavaa kehittämisehdotusta. Myös ulkoasiainministeriö katsoo, että malli saamelaiskäräjien yhteyteen perustettavasta maaoikeusneuvostosta ja sen hallinnoimasta maaoikeusrahastosta voi toimia pohjana jatkokeskusteluille. Myönteiseksi on arvioitava myös Rovaniemen hallinto-oikeuden lausunto, joskin hallinto-oikeus näkee joitakin ongelmia neuvoston kokoonpanossa ja sen valtuuksissa. Se ehdottaa, että saamelaiskäräjät määräisi neuvoston puheenjohtajan ja tekee joitakin muitakin lainsäädännön kehittämisehdotuksia. Neuvoston  kokoonpanoon liittyviä ongelmia näkevät sinänsä myönteisiksi luettavissa lausunnoissaan myös riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos (saamelaisten suhteellinen osuus liian suuri) ja Muddusjärven paliskunta (ei oikeudenmukainen; neuvostossa tulisi olla edustus kaikista paliskunnista). Myönteisiksi on katsottava myös Metsäntutkimuslaitoksen ja Valtion kiinteistölaitoksen lausunnot, joskin ensiksi mainittu näkee neuvoston aseman suhteessa järjestöihin ja muun kuin saamelaisen paikallisen väestön yhdenvertaisuuteen epäselväksi ja viimeksi mainittu kokee ehdotuksen ongelmalliseksi laitoksen liikelaitosluonteen kannalta, mutta ei näe kuitenkaan estettä ehdotuksen toteuttamiseen, jos ei voida toimia liiketaloudellisten periaatteiden mukaisesti.

Kaikki muut lausunnoissaan asiaan kantaa ottaneet tahot joko ovat ainakin jossakin määrin enemmän varauksellisia ehdotuksen toteuttamisen suhteen tai suhtautuvat siihen kielteisesti. Eräät lausunnonantajat ehdottavat vaihtoehtoista tapaa järjestää asia.

Monimutkainen tai epäselvä sääntely

Jotkut lausunnonantajista kokevat ehdotuksen epäselväksi ja ongelmalliseksi jonkin neuvostolle kaavaillun toimivaltuuden suhteen. Maanmittauslaitos, joka ei erityisemmin näytä lämpenevän neuvoston perustamista koskevalle ehdotukselle, ja Lapin maanmittaustoimisto katsovat, että säännöksiä neuvoston puhevallan käyttämisestä kiinteistötoimitusten yhteydessä tulee selventää. Inarin riistanhoitoyhdistys näkee tarpeelliseksi selventää säännöksiä, jotka koskevat oikeutta määrätä metsästyslupien maksuja.

Sisäasiainministeriö, maa- ja metsätalousministeriö, Metsähallitus, Lapin lääninhallitus ja Lapin työvoima- ja elinkeinokeskus sekä eräät hallinnointimallista oman ehdotuksensa tekevät lausunnonantajat pitävät ehdotettua hallintomallia monimutkaisena tai liian moniportaisena ja kankeana ja/tai päätöksentekoa hidastavana. Liikenneministeriö ehdottaa pohdittavaksi, saamelaiskäräjien kuulemisvelvollisuutta koskevaan ja eri lakeihin otettavaksi ehdotettuun maaoikeusneuvoston puhevaltaa koskevaan säännökseen viitaten, onko mahdollisesti kysymys moninkertaisesta sääntelystä. 

Valtiosääntöoikeudellisia ongelmia

Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutti näkee ehdotuksen valtiosääntöoikeudellisesti ongelmallisena ja kyseenalaisena yhtäältä perustuslain 17 ':ssä saamelaisille alkuperäiskansana taatun kulttuurinsa kehittämis- ja ylläpito-oikeuden kannalta, toisaalta suhteessa perustuslain 121 ':ssä saamelaisille taattuun kulttuuri-itsehallintoon. Se pelkää, että ehdotuksen toteuttamisesta muodostuisi uusi alueen väestön ja tiedotusvälineiden mielipiteitä voimakkaasti jakava kysymys. Väestöryhmien välisten jännitteiden lisääntymistä ehdotusten toteuttamisen johdosta pelkää myös Metsähallitus. Maa- ja metsätalousministeriö pitää ehdotusta perustuslain ja Suomen oikeusjärjestyksen hengen vastaisena.

Neuvoston suhde kunnalliseen itsehallintoon ym.

Useat lausunnonantajat esittävät huolensa siitä, että ehdotuksen toteuttaminen kaventaisi kunnallista itsehallintoa, ennen kaikkea kaavoitukseen liittyvissä kysymyksissä. Tähän ovat kiinnittäneet huomiota maa- ja metsätalousministeriö, Metsähallitus, Valtion kiinteistölaitos, Lapin ympäristökeskus, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, Lapin liitto, Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kunnat sekä Lappalaiskulttuuri- ja perinneyhdistys. Enontekiön ja Inarin kunnat ovat lisäksi huolissaan siitä, että kuntien erilaisuudesta huolimatta kolme muuta kuntaa päättäisivät niidenkin asioistaan niiden puolesta. Metsähallituksen roolin näkevät epäselväksi monet lausunnonantajat, mm. sisäasiainministeriö, Lapin liitto ja Metsähallitus itse. Saamelaiskäräjien roolista ovat huolissaan, paitsi useat saamelaisia edustavat tahot, myös mm. Lapin lääninhallitus, Lapin ympäristökeskus ja Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutti. Myös neuvoston suhde paliskuntiin ja Paliskuntain yhdistykseen on askarruttanut monia lausunnonantajia. Maa- ja metsätalousministeriö puolestaan on huolissaan neuvoston suhteesta ministeriöihin ja valtioneuvoston yleisistuntoon, joiden toimivaltaa ehdotukset sitoisivat liikaa. 

Kielteinen suhtautuminen

Tekemättä omaa ehdotustaan hallinnon järjestämiseksi suhtautuvat maaoikeusneuvostoa koskevaan ehdotukseen kielteisesti maa- ja metsätalousministeriö, Metsähallitus, Metsäalan toimihenkilöt METO Lappi, Sodankylän kunta ja Sodankylän riistanhoitoyhdistys.  

Vaihtoehtoisia hallintomalleja

Moni lausunnonantaja tekee oman ehdotuksensa toimielimeksi, joka maaoikeusneuvoston puolesta hoitaisi sille kaavaillut tehtävät.

Saamelaiskäräjiä hoitamaan maaoikeusneuvostolle kuuluvia tehtäviä ehdottavat saamelaiskäräjät, saamelaisasiain neuvottelukunta, Suomen saamelaisyhdistysten keskusjärjestö, Saamelaisneuvoston Suomen osasto,  Kaldoaivin, Lapin, Muotkatunturin, Näkkälän ja Paistunturin paliskunnat, Suomen porosaamelaiset, Utsjoen kalastuskunnat ja Nuorgamin kalastuskunta, ja Utsjoen kuntakin ehdottaa tätä vakavasti harkittavaksi. Mainitut lausunnonantajat ehdottavat myös, että saamelaiskäräjien yhteyteen perustettaisiin saamelaisten kotiseutualueen paliskuntia edustava poronhoitoneuvosto, jolle siirretään Paliskuntain yhdistykselle kuuluvat tehtävät. Utsjoen kalastuskunnat ja Nuorgamin kalastuskunta ehdottavat, että kalastuskysymyksiä hallinnoisi saamelaiskäräjien yhteydessä kalastusasiainneuvosto.

Maaoikeusneuvoston sijoittamista Metsähallituksen yhteyteen ja Metsähallituksen nykyisten kuntakohtaisten neuvottelukuntien kehittämistä ja niiden toimivaltuuksien lisäämistä päätettäessä valtion maista saatavan tuoton jakamisesta alueella ehdottavat Enontekiön ja Inarin kunnat, Metsähallituksen Lapin alueen neuvottelukunta ja Lappalaiskulttuuri- ja perinneyhdistys. Lapin metsäkeskus ehdottaa maaoikeusneuvoston sijasta perustettavaksi Metsähallituksen tai suoraan maa- ja metsätalousministeriön alaisen yksikön, jossa olisi alueen edustajista koottu johtokunta. Lapin liittokin ehdottaa harkittavaksi muita vaihtoehtoja, kuten valtionhallinnon yhteyteen perustettavan luottamuselimen perustamista tai päätösvallan antamista ehdotetuissa asioissa nykyisille kuntakohtaisille neuvottelukunnille tai muille yhteistyömuodoille. Metsähallitus ilmoittaa valmiutensa omien ehdotustensa tekemiseen siten, että selvitysmiehen tavoitteet toteutuvat.

Pohjoisen ympäristö- ja vähemmistöoikeuden instituutti, Paliskuntain yhdistys ja Käsivarren paliskunta ehdottavat, että paliskunnilla olisi puhevalta niiden aluetta koskevissa asioissa.

Nellimin-Keväjärven kolttaneuvosto muistuttaa siitä, että selvityksessä ei ole tarkasteltu kolttasaamelaisten perustuslaillista oikeutta itsehallintoon koltta-alueella ja siitä, että kolttien kyläkokouksen toimivaltaan on kuulunut maan ja veden käytön yksinomainen sääntely kolttakylän rajan sisällä. Saamelaisasiain neuvottelukuntakin muistuttaa, että kolttien asema on ehdotuksia tehtäessä unohtunut.

Sisäasiainministeriön mielestä neuvoston nimeä tulee harkita, jotta sitä ei sotketa oikeuslaitokseen.   

b) Maaoikeusrahasto

Lausuntojen yleisluonnehdinta

Kuten edellä on todettu, ehdotus rahastoida valtionmaiden käytöstä saatavia tuloja paikallisiin tarpeisiin on saanut osakseen kohtuullisen yleisen hyväksynnän. Jotkut lausunnonantajat näyttävät voivansa hyväksyä ehdotuksen tältä osin sellaisenaan (Utsjoen kunta, saamelaiskäräjät, porosaamelaiset ja eräät paliskunnat). Kehityskelpoisena mallina pitävät ehdotettua rahastoa myös ulkoasiainministeriö ja Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos. Ehdotuksen yksityiskohtien suhteen sen sijaan lausunnonantajilla on varsin yleisesti huomautettavaa, kuten jäljempänä ilmenee. Rahaston hallinnoinnin suhteen viitataan edelle kirjattuihin näkemyksiin. 

Eräät lausunnonantajat kuitenkin suhtautuvat varsin kriittisesti rahaston perustamiseen. Valtiovarainministeriö ehdottaa, että ehdotuksen toteuttamista vielä tarkoin harkittaisiin ja muistuttaa siitä, että vuosien 2001-2004 määrärahakehyksiin ei sisälly määrärahaa ehdotuksen toteuttamiseen. Maa- ja metsätalousministeriö huomauttaa, että jos asia etenee jatkovalmisteluun, on kiinnitettävä huomiota perustuslain 87 ':stä ilmenevään  talousarvion ulkopuolisia rahastoja koskevaan kielteiseen periaatteeseen. Lisäksi se pitää Suomen oikeusjärjestelmään soveltumattomana, että toinen omistaa maan ja kantaa siitä aiheutuvat kustannukset toisen - yksityisen tahon - verottaessa osan tehdyn työn tuloksista. Eräiden lausunnonantajien esittämiä erityisiä huolia rahastoinnin kielteisistä vaikutuksista käsitellään jäljempänä erikseen.

Tuloutusvelvollisuus

Valtion kiinteistölaitos katsoo, että kun se on luovuttanut toiminnalleen tarpeettomat kiinteistöt Kapiteeli Oy:lle ja kun se näin ollen ei enää hallinnoi selvitysmiehen ehdotuksessa tarkoitettua maaomaisuutta, ei ole perusteita asettaa sitä rahastoon tulouttamisvelvollisuuden (eikä maaoikeusneuvoston kuulemisvelvollisuuden) suhteen samaan asemaan Metsähallituksen kanssa. Metsäntutkimuslaitos puolestaan katsoo, että rahastoon voitaisiin tulouttaa osa kaikkien valtion laitosten saamelaisten kotiseutualueelta saamista tuloista.

Kustannusten vähentäminen tuotosta ennen tuloutusta

Moni lausunnonantaja on sitä mieltä, että rahastoon tuloutettavasta summasta tulisi liiketaloudellisten periaatteiden mukaisesti vähentää tulon hankkimisesta aiheutuneet menot. Tätä mieltä ovat valtiovarainministeriö, maa- ja metsätalousministeriö, Metsähallitus, Lapin liitto, Enontekiön ja Inarin kunnat, Muddusjärven paliskunta ja Metsäalan toimihenkilöt METO Lappi sekä ilmeisesti myös Metsähallituksen Lapin alueen neuvottelukunta.

Tuloutus valtion talousarvion kautta

Useissa lausunnoissa ehdotetaan, että rahastoon tulouttaminen hoidettaisiin valtion talousarvion kautta. Liikelaitosten ja virastojen tulot tuloutettaisiin valtion talousarvioon ja rahastoon siirrettäväksi aiotulle määrälle varattaisiin erikseen määräraha talousarvioon. Näin ehdottavat valtiovarainministeriö, maa- ja metsätalousministeriö, Metsähallitus, Lapin liitto ja Metsähallituksen Lapin alueen neuvottelukunta.  

Rahaston tuoton kohdentaminen

Selvitysmiehen ehdotusta rahaston varojen kanavoimisesta saamelaisten ja muun paikallisen väestön perinteisten elinkeinojen ja muiden elinolojen kehittämiseen, maankäytön aiheuttamien haittojen korjaamiseen sekä saamelaisten edusvalvontaan kannattavat nimenomaisesti saamelaiskäräjät, Lapin, Muotkatunturin, Näkkälän ja Paistunturin paliskunnat, Suomen porosaamelaiset ja Nuorgamin kalastuskunta.

Useat lausunnonantajat korostavat tarvetta ohjata rahaston varat alueelle, jolta ne ovat kertyneet. Tähän kiinnittävät huomiota Lapin työvoima- ja elinkeinokeskus, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, Enontekiön ja Inarin kunnat ja Lapin liitto. 

Jotkut lausunnonantajat taas haluavat varat ohjattaviksi tietylle toimintasektorille.  Käsivarren ja Muddusjärven paliskunnat katsovat, että korvaus paliskunnan alueen ottamisesta muuhun käyttöön tulisi suorittaa asianomaiselle paliskunnalle eli poronhoitajasaamelaisille. Metsäntutkimuslaitoksen mukaan rahaston varat tulisi käyttää alueen tutkimus- ja kehitystoimintaan sekä saamelaiskulttuurin säilyttämiseen.

Lapin työvoima- ja elinkeinoyhdistys toteaa tyydytyksellä rahaston varojen ohjaamisen myös kolttien asiainhoitoon.

Ehdotuksen kielteiset vaikutukset

Osa lausunnonantajista kantaa huolta ehdotetun järjestelmän mahdollisista kielteisistä vaikutuksista. Metsähallitus pelkää ehdotuksen toteuttamisen johtavan rahastoon suunniteltujen tulojen vähenemiseen. Enontekiön ja Inarin kunta kantavat huolta  paikallisten asukkaiden mahdollisesta eriarvoistumisesta ja muiden elinkeinojen kuin poronhoidon harjoittamismahdollisuuksista ehdotuksen toteutuessa sekä ehdotuksen vaikutuksista kuntien talouteen. Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutti näkee ongelmia rahaston tulonmuodostuksessa taloudellisten intressien ja saamelaisen kulttuurimuodon suojan joutuessa keskenään konfliktiin. Se pelkää konflikteja myös kuntien ja saamelaiskäräjien kesken sekä kuntien ja saamelaiskäräjien sisäisesti, minkä viimeksi mainitun se arvioi voivan johtua siitä, että osa saamelaisväestöstä asuu kotiseutualeen ulkopuolella ja on irtautunut perinteisistä elinkeinoista. Paliskuntain yhdistys on huolissaan siitä, että ehdotuksen toteuttaminen johtaisi Metsähallituksen tulostavoitteiden siirtämiseen keskiselle ja eteläiselle poronhoitoalueelle. Myös Pohjoisen ympäristö- ja vähemmistöoikeusinstituutin huolena on poronhoidon kanssa kilpailevan maankäytön ohjaaminen muiden kuin saamelaisten kotiseutualueen paliskuntien alueille. Saamelaiskäräjät katsoo, että rahastorakennelma olisi omiaan muuttamaan saamelaiseen kulttuurimuotoon kuuluvat elinkeinot rahaksi ja museoimaan tämän kulttuurin.

Muuta

Utsjoen kunta pitää tärkeänä, että rahaston vuosittainen kertymä on riittävä ja oikeudenmukainen suhteessa alueen toimintaan ja yleiseen käyttöön.
 
Sisäasiainministeriö katsoo, että maaoikeusrahastolla voisi olla yhtymäkohtia myös rakennerahasto-ohjelmien hallinnointiin. Se toteaa saamelaiskäräjille kaavaillun aseman kansallisena toimijana saamelaiskulttuuria kehittävissä komissiolle ehdotettuun Pohjois-Suomen tavoite 1 -ohjelmaan liittyvissä hankkeissa ja saamelaiskäräjien osuuden rakennerahasto-ohjelmien kansallisesta hallinnoinnista annetun lain mukaisten rakennerahasto-ohjelmien toimeenpanossa sekä muistuttaa siitä, että jos maaoikeusrahastolla haluttaisiin mahdollistaa saamelaiskäräjien toimiminen yhtenä Pohjois-Suomen tavoite 1 -ohjelman rahoittajaviranomaisena, rakennerahastolakia tulisi tarvittavin osin tarkistaa. 

Rovaniemen hallinto‑oikeuden mielestä tarvitaan täsmälliset säännökset siitä, miten rahaston varojen jakamisesta päätetään.

c) Velvollisuus neuvotella saamelaiskäräjien kanssa

Yksikään lausunnonantaja ei nimenomaisesti ja erityisesti vastusta selvitysmiehen ehdotuksia kehittää saamelaiskäräjälain 9 ':n neuvotteluvelvoitetta koskevaa sääntelyä. Sen sijaan useat ovat ilmaisseen myönteisen kantansa ehdotusten toteuttamisen suhteen. 

Ulkoasiainministeriö ja kauppa- ja teollisuusministeriö puoltavat ehdotuksia. Saamelaiskäräjätkin katsoo, että neuvottelumenettelyä on vahvistettava saamelaiskäräjien asemaa tukevaksi. Lapin liiton mielestä neuvotteluvelvoitteen laajentamista ja sen ulottamista koskemaan myös alueelle kohdistuvan tuoton käyttöä tulisi pohtia. Enontekiön ja Inarin kunnat katsovat, että neuvotteluvelvoitetta koskevaa lakia tulisi muuttaa niin, että ILO-sopimuksen tavoitteet toteutuvat "luonnollisesti ottaen huomioon mitä edellä (lausunnossa) on sanottu maaoikeusnevostosta/neuvottelukunnasta" (ks. a) Maaoikeusneuvosto).  

Liikenneministeriö epäilee, että kysymys saattaa olla moninkertaisesta sääntelystä (vrt. maaoikeusneuvoston eri laeissa säädetty myötävaikutusvelvollisuus).

d) Poronhoidolle aiheutuvan haitan aste

Selvitysmiehen ehdotus eri lakeihin sisällytettäväksi säännökseksi poronhoitolain 2 ':ssä määritellyn erityisesti poronhoitoa varten tarkoitetun alueen jakamisesta kahtia siten, että valtionmaan käytöstä aiheutuvaa haittaa tulisi alueen eri osissa arvioida eriasteisesti, on saanut osakseen ristiriitaisen vastaanoton.

Ehdotukseen suhtautuvat myönteisesti saamelaiskäräjät ja Kaldoaivin, Käsivarren, Lapin, Muotkatunturin, Näkkälän ja Paistunturin paliskunnat sekä Suomen porosaamelaiset. Ne katsovat, että kaikkeen maankäyttöä ja maan luovutusta saamelaisten kotiseutualueella koskevaan lainsäädäntöön on sisällytettävä selvitysmiehen ehdottama periaate. Kuten aiemmin on todettu, suurin osa mainituista tahoista katsoo, että haitan asteen arvioinnin tulisi kuulua saamelaiskäräjien yhteyteen perustettavalle poronhoitoneuvostolle. Myös Käsivarren paliskunta ja Pohjoisen ympäristö- ja vähemmistöoikeuden instituutti ovat sitä mieltä, että arvioinnin tulisi kuulua poronhoitajille. Utsjoen kunnan yleisemmällä tasolla esitetty lausuma on myös tulkittava ehdotusta kannattavaksi.

Liikenneministeriö arvioi ehdotusta erämaalain ja tielakien kannalta ja esittää harkittavaksi, onko erityisesti poronhoitoa varten tarkoitetun alueen jakaminen ehdotetuin tavoin tarpeen. Sen mielestä haittaa koskevan sääntelyn voisi jättää kokonaan pois mainituista laeista. Tielaitos katsoo, että rajoitukset olisi syytä rajata koskemaan vain saamelaisten kotiseutualuetta.

Paliskuntain yhdistys pitää nykyisiä säännöksiä riittävinä turvaamaan saamelaisten aseman poronhoidossa. Tehtyjä muutosehdotuksia eivät hyväksy myöskään maa- ja metsätalousministeriö, Maanmittauslaitos, Enontekiön, Inarin ja Sodankylän kunnat, Lapin liitto eikä Lapinkylien yhteistyöjärjestö.

Maa- ja metsätalousministeriö, mainitut kunnat ja Lapin liitto katsovat ehdotuksen toteutuessaan kaventavan perusteettomasti muiden elinkeinojen harjoittamisen edellytyksiä. Maanmittauslaitos pitää ehdotusta kohtuuttomana siltä osin kuin se ulottaisi vaikutuksensa myös yksityisen suojelualueita toteutettaessa vastikemaaksi saamaan valtionmaahan, ja tarpeettomana siltä osin kuin kysymys yksityistielain muuttamisesta. Viimeksi mainittuun kantaan yhtyy Lapin maanmittaustoimisto. Esittäessään kielteisen näkemyksensä Enontekiön ja Inarin kunnat viittaavat nimenomaisesti kaivoslakiin kaivoskivennäisten etsintätyön osalta ehdotettuun muutokseen sekä maankäyttö- ja rakennuslakiin, ulkoilulakiin ja tielakeihin ehdotettuihin asiaan liittyviin muutoksiin, joita ne siis pitävät tarpeettomina. Lapinkylien yhteistyöjärjestö katsoo, että ehdotuksen toteuttaminen lamaannuttaisi koko saamelaisalueen. Erityisesti se pitää tarpeettomina poronhoitolakiin, maastoliikennelakiin, ulkoilulakiin ja kaivoslakiin ehdotettuja asiaan liittyviä muutoksia.

Rovaniemen hallinto-oikeus pitää ehdotusta sekavana.       

e) Poronhoito-oikeuden rajaaminen vain paliskunnan alueella asuville

Eduskunnan oikeusasiamiehen lausunnon voidaan katsoa tukevan ehdotuksen toteuttamista. Hän ei pidä ehdotusta valtaväestön perusoikeuksien toteuttamisen kannalta ongelmallisena. 

Ehdotusta arvioidessaan  saamelaiskäräjät ja Kaldoaivin, Lapin, Muotkatunturin, Näkkälän ja Paistunturin paliskunnat sekä Suomen porosaamelaiset ilmoittavat kantanaan, että poronomistajina saamelaisten kotiseutualueella voivat olla vain saamelaiset ja muut nykyiset poronomistajat ja heidän jälkeläisensä. Uusia poronomistajia ei niiden näkemyksen mukaan saisi tulla näiden ryhmien ulkopuolelta.

Utsjoen kunta ei suoranaisesti ota kantaa tehtyyn ehdotukseen, mutta se katsoo kuitenkin, että porotalouteen on voimakkaasti panostettava ja saamelaisten asemaa valtionmaiden käytössä vahvistettava.

Pohjoisen ympäristö- ja vähemmistöoikeuden instituutti toteaa, että ehdotuksen tavoite ei käy selville.

Kielteisen kantansa ehdotuksen toteuttamiseen ovat ilmaisseet maa- ja metsätalousministeriö, Lapin työvoima- ja elinkeinokeskus, Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, Enontekiön, Inarin ja Sodankylän kunnat, Lapin liitto, Paliskuntain yhdistys ja Lapinkylien yhteistyöjärjestö. Keskeisin huoli näyttää olevan alueen eri väestöryhmien joutuminen ehdotuksen toteutuessa eriarvoiseen asemaan. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos katsoo ehdotuksen lisäksi heikentävän paliskunnan mahdollisuuksia järjestää poronhoito tarkoituksenmukaisella tavalla. Se pitää ilmeisenä, että saamelaiset saisivat vähitellen yksinoikeuden saamelaiselinkeinojen harjoittamiseen.  

Rovaniemen hallinto-oikeus arvioi ehdotusta sekavaksi. 

f) Kalastukseen ja metsästykseen liittyvät ehdotukset

Selvitysmiehen kalastukseen ja metsästykseen liittyvät ehdotukset, joiden mukaan oikeudet ulotettaisiin kolmen pohjoisimman kunnan asukkaiden lisäksi Sodankylän Lapin paliskunnan alueella asuviin, ovat saaneet osakseen varsin tylyn vastaanoton. Inarin kunta tosin ilmoittaa, että sillä ei ole huomauttamista kalastusta koskevien ehdotusten suhteen, ja Utsjoen kalastuskunnat, joiden lausuntoon Nuorgamin kalastuskunta yhtyy, että ne voivat hyväksyä (jostakin syystä vain) kalastusasetuksen 39 ':ään ehdotetun muutoksen (vaikka muutos on lähinnä tekninen verrattaessa sitä kalastuslakiin ehdotettuihin muutoksiin). Muutoin lausunnot, joissa asiaan on otettu kantaa, ovat pääosin kielteisiä.

Kalastusta koskevia ehdotuksia vastustavat maa- ja metsätalousministeriö, Lapin työvoima- ja elinkeinokeskuksen kalatalousyksikkö, Enontekiön kunta, Enontekiön, Inarin, Törmäsen, Kaamasen, Vetsikon, Utsjoen ja Nuorgamin kalastuskunnat sekä Lapinkylien yhteistyöjärjestö.

Maa- ja metsätalousministeriö ei katso mahdolliseksi etuoikeuksien myöntämistä saamelaisille, etenkin kun sen mielestä ammattimaisesti harjoitettu kalastus ei ole kuulunut saamelaisten perinteisiin elinkeinoihin. Lapin työvoima- ja elinkeinokeskuksen kalatalousyksikkö sekä enontekiön ja Inarin kalastuskunnat katsovat, että ehdotusten toteuttaminen loisi kahtiajakoa väestöryhmien välille, minkä lisäksi ne muistuttavat, että kysymys siitä, kenelle oikeudet ns. saamelaiselinkeinoihin luettuun kalastukseen kuuluvat, on selvittämättä.  

Enontekiön kunta katsoo, että myös ulkopaikkakuntalaisille myönnettävät kalastusluvat tulisi turvata, jotta matkailuelinkeino ei väistyisi. 

Utsjoen kalastuskunnat pitävät ehdotuksia saamelaisten kalastukselle vahingollisina ja omistusoikeutta loukkaavina. Jokisaamelaisen kulttuurin turvaamisen se katsoo edellyttävän pidemmälle meneviä muutoksia. Osin vielä selvittämättömien erityisperusteisten kalastusoikeuksien haltijoiden asema pitäisi sen mielestä myös turvata rinnastamalla heidät vesialueen omistajaan sekä lakkauttamalla paikallisten asukkaiden vapaa kalastusoikeus muiden kuin oman asuinkuntansa alueella. Nuorgamin kalastuskunta yhtyy Utsjoen kalastuskuntien lausuntoon.

Saamelaiskäräjät ja Nuorgamin kalastuskunta edellyttävät, että Tenojoen (ja Näätämöjoen) kalastussopimusneuvottelut Norjan kanssa keskeytetään, kunnes ILO-sopimus on ratifioitu.

Metsästystä koskevien ehdotusten osalta tuovat suoraviivaisen kielteisen kantansa esille Lapin riistanhoitopiiri, Enontekiön, Inarin ja Utsjoen riistanhoitoyhdistykset, Enontekiön ja Inarin kunnat sekä Lapinkylien yhteistyöjärjestö. Ehdotusten toteuttamisen pelätään herättävän ristiriitoja eri väestöryhmien välillä.

Rovaniemen hallinto-oikeus pitää epäselvänä, riittäisikö kalastuksen ja metsästyksen osalta esitetty järjestelmä luomaan saamelaisille edellytykset ympäristönsä perinteiselle käytölle ja edistämään saamen kansan ekologisesti, taloudellisesti ja sosiaalisesti kestävää kehitystä sen kulttuuriperinteen mukaisesti.
 
g) Muut selvitysmiehen ehdotukset

Kannanotot eräisiin muihin selvitysmiehen ehdotuksiin on esitetty seuraavassa siinä järjestyksessä kuin ehdotukset sisältyvät selvitykseen.

Laki Metsähallituksesta

Saamelaiskäräjät ja Lapin, Näkkälän ja Paistunturin paliskunnat sekä Suomen porosaamelaiset katsovat, että lakia tulee muuttaa siten, että ensi sijassa turvataan saamelaiskulttuuriin perinteisesti kuuluvia elinkeinoja ja toissijaisesti lain mukaisia luontaiselinkeinoja.

Asetus valtion kiinteistövarallisuuden hallinnosta

Tielaitos ei kannata nykyisen eri viranomaisten välisen joustavan menettelyn vaikeuttamista hallinnan siirtämistä koskevissa asioissa vaatimalla maaoikeusneuvoston myötävaikutusta . 

Vesilaki

Lapinkylien yhteistyöjärjestö ei näe vesilakiin ehdotettuja pääasiassa saamelaisten etujen huomioon ottamista koskevia muutoksia tarpeellisina.

Maastoliikennelaki

Maanmittauslaitoksen mielestä on jäänyt epäselväksi moottorikelkkareitin perustamisesta aiheutuneesta vahingosta ja haitasta maksettavan korvauksen subjekti ja puhevallan käyttämisen oikeus korvaukseen liittyvässä käsittelyssä. 

Kaivoslaki ja muu kaivostoimintaan liittyvä lainsäädäntö 

Eräissä lausunnoissa on otettu kantaa selvitysmiehen kaivostoiminnan osalta tekemiin ehdotuksiin. Kauppa- ja teollisuusministeriö pitää kaivoslakiin, erämaalakiin ja lakiin valtioneuvoston oikeudesta luovuttaa toisen omaksi valtion omistamia kivennäislöydöksiä sekä niiden hyväksikäyttöä varten tarvittavia maa-alueita ehdotettuja muutoksia tarpeettomina. Se katsoo, että kaivostoiminta ei aiheuta poronhoidolle huomattavaa haittaa ja että saamelaisten oikeudet on voitu turvata jo nykyisin voimassa olevalla lainsäädännöllä ja kansainvälisten sopimusten nojalla. Enontekiön kunta on huolissaan siitä, että kaivospiirin perustamiseen liittyvien kaivoslain muutosehdotusten toteuttaminen estäisi kaivostoiminnan. Lapinkylien yhteistyöjärjestö puolestaan tähdentää sitä, että kaivoslakia ei tule muuttaa selvitysmiehen ehdottamalla tavalla, vaan niin, että se kannustaisi etsintätoimintaan myös erämaa-alueella. Myös kauppa- ja teollisuusministeriö haluaa kannustaa etsintätoimintaan viitaten Alaskassa ja Kanadassa yhteistyöstä vähemmistökansojen kanssa saatuihin kokemuksiin ja tähdentää sitä, että saamelaisalueillakin tulisi nähdä kaivostoiminnan tarjoamat mahdollisuudet paikallisen väestön elinkeinojen monipuolistajana, uusina työpaikkoina ja poronhoidon harjoittajille uusina kaupallisina mahdollisuuksina.

Laki kiinteän omaisuuden ja erityisten oikeuksien lunastuksesta

Maanmittauslaitos näkee tarpeettomana ehdotetun sääntelyn, joka saattaisi johtaa siihen, että lunastuslupaa koskeva kysymys olisi hyvinkin vähäisten hankkeiden osalta käsiteltävä valtioneuvoston yleisistunnossa, jos maaoikeusneuvosto vastustaisi luvan antamista. 
 
h) Käytetyt käsitteet

Monissa lausunnoissa on kiinnitetty joko yleisesti tai tiettyjen käsitteiden osalta  huomiota siiten, että ne ovat epäselviä ja kaipaavat tarkennusta. Tällaisia käsitteitä ovat "vähäistä suurempi haitta" (poronhoitolain 2 ' ym.) ja "perinteisten elinkeinojen ja muiden elinolojen kehittäminen" (saamelaiskäräjälain 40 b '). 

3.3. Eräitä kannanottojen tueksi esitettyjä näkökohtia

Monissa lausunnoissa on viitattu siihen, että Suomen kansainvälisoikeudelliset sitoumukset edellyttävät muutoksia saamelaisten maahan ja veteen liittyviin oikeuksiin. Tähän liittyvät myös jäljempänä selostettavat ILO-sopimuksen ratifiointiin liittyvät näkemykset. Laajimmin ja seikkaperäisimmin näitä velvoitteita on käsitellyt Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutti. Se mm. arvioi selvitysmiehen näkemystä, jonka mukaan pääväestön saavutettuja etuja ei saa loukata vähemmistön suojelussa, todeten, että tällainen kansainvälisen oikeuden periaate on sille tuntematon. Se viittaa kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 27 artiklaan, jonka tulkinnasta omaksutun käsityksen mukaan valtioilla on jopa velvollisuus ryhtymään positiivisiin toimiin vähemmistöjen suojelemiseksi ja lisäksi vielä siihen, että kansainvälinen oikeus tunnustaa alkuperäiskansoille yleensä laajemmat oikeudet tai tehokkaamman oikeuksien suojan kuin vähemmistöille, erityisesti mitä tulee maahan ja luonnonvaroihin kohdistuviin oikeuksiin.

Ulkoasiainministeriö muistuttaa siitä, että alkuperäiskansojen oikeudet ovat Suomen ihmisoikeuspolitiikan painopistealueita ja että tältä kannalta Suomen kansallisilla toimilla on merkitystä myös kansainvälisesti. 

Saamelaiskäräjät toteaa, että Suomen lainsäädäntö ei vielä turvaa saamelaisten kulttuurimuotoon kuuluvia perusoikeuksia ja ihmisoikeuksia, vaikka nykyinen hallitus on hallitusohjelmassaan sitoutunut huolehtimaan saamelaisten kielellisten ja kulttuuristen perusoikeuksien toteutumisesta. 

Eräät muutkin lausunnonantajat ovat viitanneet perusoikeutena perustuslain 17 ':ään kirjattuun saamelaisten oikeuteen alkuperäiskansana ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan.
 
Jotkut lausunnonantajat, kuten Lapin lääninhallitus, saamelaiskäräjät Suomen saamelaisyhdistysten keskusjärjestö ja Saamelaisneuvoston Suomen jaosto, viittaavat perustuslakivaliokunnan saamelaisten maaoikeuskysymyksen selvittämistä edellyttäviin kannanottoihin ja Lapin lääninhallitus apulaisoikeuskanslerin oikeusministeriölle tekemään asian selvittämistä koskevaan esitykseen.

4. ILO:n alkuperäiskansasopimuksen n:o 169 ratifiointiin liittyvät kannanotot

Toisin kuin selvitysmies, monet lausunnonantajat joko ottavat nimenomaisesti kantaa kysymykseen, tulisiko Suomen ratifioida ILO-sopimus tai antavat lausunnossaan selvästi ymmärtää kantansa puoleen tai toiseen. Erityisen myönteisesti näyttävät suhtautuvan kysymykseen ulkoasiainministeriö, opetusministeriö, työministeriö, saamelaiskäräjät, saamelaisasiain neuvottelukunta, Suomen saamelaisyhdistysten keskusjärjestö ja Saamelaisneuvoston Suomen jaosto. Eri asia on, millä ehdoilla lausunnonantajat ovat ratifiointiin valmiit. Maa- ja metsätalousministeriö puolestaan näyttää selvästi olevan sitä mieltä, että sopimusta ei ole mitään syytä ratifioida.
Ulkoasiainministeriö, sisäasiainministeriö, opetusministeriö, työministeriö, saamelaisasiain neuvottelukunta ja Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutti katsovat, että ehdotusten toteuttaminen olennaisesti parantaisi sopimuksen ratifiointiedellytyksiä tai jopa poistaisi ratifioinnin esteet kokonaan. Ne näyttävät katsovan vahvasti suojatun hallinta- ja käyttöoikeuden myöntämisen valtion maihin ja vesiin sopimuksen ratifioinnin kannalta riittävän.  

Lapin lääninhallitus, Utsjoen kunta, saamelaiskäräjät, Suomen saamelaisyhdistysten keskusjärjestö, Saamelaisneuvoston Suomen jaosto sekä Utsjoen ja Nuorgamin kalastuskunnat sen sijaan ovat sitä mieltä, että ehdotetut uudistukset eivät vielä turvaa saamelaisten oikeuksille sopimuksen edellyttämää vähimmäistasoa, vaan edellyttävät pitemmälle meneviä toimenpiteitä. Ne edellyttävät, että ennen ratifiointia selvitetään saamelaisten omistusoikeus valtion maihin ja vesiin (ks. kohta 5.a). Nellimin-Keväjärven kolttaneuvosto ja Suomen porosaamelaiset olisivat valmiit hyväksymän ratifioinnin ehdolla, että ratifioinnin yhteydessä todetaan, että saamelaisten omistusoikeus on selvittämättä.

Myös Enontekiön ja Inarin kunnat, Lappalaiskulttuuri- ja perinneyhdistys, Lapinkylien yhteistyöjärjestö ja Enontekiön kalastuskunnat katsovat, että selvitysmiehen ehdotukset eivät vielä luo pohjaa sopimuksen ratifioinnille, vaan edellyttävät sen selvittämistä, kenelle valtion maina ja vesinä hallinnoidut alueet itse asiassa kuuluvat. Myös maa- ja metsätalousministeriö ja Pohjoisen ympäristö- ja vähemmistöoikeuden instituutti edellyttävät maahan liittyvien oikeuksien tarkempaa selvittämistä ennen sopimuksen ratifiointia. 

Metsähallitus taas katsoo selvitysmiehen ehdotusten menevän sopimuksen ratifiointia ajatellen tarpeettoman pitkälle hänen ehdottaessaan käyttöoikeutta laajempia oikeuksia.  

Maanmittaushallitus katsoo, että mitään muutoksia ei tarvita, koska lainsäädäntö jo nyt on sopusoinnussa sopimuksen kanssa.

Sodankylän kunta pitää ratifioinnin edellytyksenä eri elinkeinonharjoittajien tarpeiden yhteensovittamista ja saamelaisten ja muun paikallisen väestön etujen tasapuolista turvaamista.

Saamelaiskäräjät ja Nuorgamin kalastuskunta edellyttävät, että Teno- (ja Näätämö)joen kalastussopimusneuvottelut Norjan kanssa keskeytetään, kunnes ILO-sopimus on ratifioitu.

Paliskuntain yhdistys, Käsivarren paliskunta ja Pohjoisen ympäristö- ja vähemmistöoikeuden instituutti katsovat, että sopimuksen kohderyhmänä tulisi olla porosaamelaiset.

5. Kannanotot eräisiin tärkeisiin selvitystyön ulkopuolisiin kysymyksiin

a) Valtion maina ja vesialueina hallinnoitujen alueiden omistusoikeus

Vaikka kysymys saamelaisten omistusoikeudesta oli jätetty selvitystyön ulkopuolelle, useissa lausunnoissa edellytettiin asian kiireellistä selvittämistä. Osa lausunnonantajista jätti ottamatta nimenomaisesti kantaa siihen, keiden oikeuksista olisi kysymys, kun taas osa edellytti nimenomaisesti saamelaisten tai kolttien, osa ns. lappalaisten tai nykyisten lapinkylien jäsenten omistusoikeuksien selvittämistä ja tunnustamista. Eräät viittasivat siihen, että perustuslakivaliokunta ja oikeuskansleri olivat edellyttäneet selvityksen suorittamista.

Selvitystä vaativat mm. Lapin lääninhallitus, saamelaisasiain neuvottelukunta, Lapin liitto, saamelaiskäräjät, Suomen saamelaisyhdistysten keskusjärjestö, Saamelaisneuvoston Suomen osasto, Suomen porosaamelaiset, Nellimin-Keväjärven ja Näätämön kolttaneuvostot, Utsjoen, Inarin ja Enontekiön kunnat, Lapin riistanhoitopiiri, Lappalaiskulttuuri- ja perinneyhdistys, Lapinkylien yhteisjärjestö, Deanu Kultur ja Musea sekä eräät kalastuskunnat.

Maa- ja metsätalousministeriö ja maanmittauslaitos katsovat, että isojaossa ja muissa jakotoimituksissa omistusoikeuskysymys on jo tullut selvitetyksi. Myös Metsähallituksen kannanotosta näyttää olevan pääteltävissä, että selvitys ei sen mielestä ole tarpeen.    

b) Saamelaisen määritelmä

Selvitysmies on painottanut, että selvitystyössä "kysymys on vain saamelaisista, vaikkakin myös muun paikallisen väestön oikeudet on samalla tullut ottaa huomioon". ILO-sopimuksen suojaamaa henkilöpiiriä käsitellessään hän toteaa, että "saamelaisella ymmärretään tällöin saamelaiskäräjistä annetun lain 3 ':ssä määriteltyjä saamelaisia" ja viittaa tuoreeseen oikeuskäytäntöön syyskuulta 1999. Selvitystyön ulkopuolelle hän on näin ollen jättänyt kysymyksen siitä, ketkä ovat saamelaisia. Selvitysmiehen lausumat näyttävät kirvoittaneen eräät lausunnonantajat asiaan liittyviin kannanottoihin.

Lakiin sisältyvän saamelaisen määritelmän muuttamista tai ainakin muutostarpeiden harkitsemista edellyttävät mm. saamelaiskäräjät, Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutti ja Rovaniemen hallinto-oikeus. Ihmisoikeusinstituutti katsoo, että määritelmän tulisi olla sopusoinnussa ILO-sopimuksen kanssa ja pohjautua tuoreeseen KHO:n tulkintaan. Hallinto-oikeuskin viittaa ILO-sopimuksen edellyttämään henkilöpiirin rajaukseen ja katsoo, että tulisi olla selvää, kuka mitäkin lakia sovellettaessa on saamelainen. Ulkoasiainministeriökin katsoo, että - huolimatta oikeuskäytännössä omaksutusta tulkinnasta - määritelmän muutostarpeita tulisi harkita. Maa- ja metsätalousministeriön mielestä saamelaisten aseman ja oikeuksien hahmottamista vaikeuttaa saamelaiskäsitteen epämääräisyys.  

Työministeriö puolestaan arvelee, että saamelaiskäräjälain nykyinen soveltamisala saattaa jäädä ILO-sopimuksen suhteen liian suppeaksi. Metsähallituksen Lapin alueen neuvottelukunnan mielestä saamelaiskäräjälain mukaista määritelmää ei ole riidattomasti yleisesti hyväksytty. Lappalaiskulttuuri- ja perinneyhdistys taas pitää selvänä, ettei saamelaiskäräjälaissa tarkoitetun vaaliluettelon mukainen henkilöpiiri ole ILO-sopimuksessa tarkoitetun mukainen. Tässä suhteessa Lapinkylien yhteistyöjärjestö viittaa ns. lappalaisten julistautumiseen alkuperäiskansaksi.

6. Muita lausunnoissa tehtyjä ehdotuksia

Saamelaiskäräjälain muuttaminen muilta osin kuin selvitysmies on ehdottanut

Saamelaiskäräjät ehdottaa saamelaiskäräjistä annettua lakia muutettavaksi, paitsi saamelaisen määritelmän, myös asiakirjajulkisuuden ja vaaleja koskevien seikkojen osalta.

Työryhmä selvittämään saamelaiskäräjien yhteiskunnallisten vaikuttamismahdollisuuksia

Saamelaiskäräjät ehdottaa, että perustettaisiin oikeusministeriön ja saamelaiskäräjien välinen työryhmä selvittämään saamelaiskäräjien yhteiskunnallisten vaikuttamismahdollisuuksien kehittämistä ja saamelaiskäräjien resurssitilannetta.

Saamelaiskäräjien oikeudenkäyntikulujen korvaaminen valtion varoista

Saamelaiskäräjät ja Lapin, Muotkatunturin, Näkkälän ja Paistunturin paliskunnat sekä Suomen porosaamelaiset vaativat, että saamelaiskäräjien ja sen toimielinten oikeudenkäyntikulut oikeudenkäynneissä valtiota vastaan saamelaiskulttuuriin ja ILO:n alkuperäiskansasopimukseen liittyvissä asioissa on korvattava täysimääräisesti valtion varoista.

Saamelaisasioiden oikeusavustaja

Inarin kunta ehdottaa, että perustettaisiin saamelaisasioihin erityisesti perehtyvän oikeusavustajan virka Inarin kunnan alueelle. 

7. Jatkotoimenpiteitä koskevat kannanotot

Monet lausunnonantajat ovat tehneet ehdotuksia siitä, kuinka asian selvittämisessä tulisi jatkossa menetellä.

Riittävän laaja-alaista komiteaa ehdottaa Lapin ympäristökeskus. Komiteaa kannattaa myös Metsähallituksen Lapin alueen neuvottelukunta. Maa- ja metsätalousministeriön näkemyksen mukaan selvitystä voisi jatkaa joko asiantuntijaryhmä tai jokin tutkimuslaitos. Selvityselimen puolueettomuutta tai riippumattomuutta edellyttävät Lapin työvoima- ja elinkeinokeskus, Enontekiön kunta ja Lapinkylien yhteistyöjärjestö.

Eräät lausunnonantajat ovat ottaneet kantaa myös siihen, mihin asioihin tai ehdotusten osiin jatkoselvittelytyössä tulisi keskittyä. Saamelaiskäräjät ehdottaa selvitettäväksi saamelaisten omistusoikeudet ja muut yksityisperusteiset oikeudet. Lapinkylien yhteistyöjärjestö ehdottaa selvitettäväksi, paitsi saamelaisten oikeudet, myös poronhoidon nykytilan. Enontekiön ja Inarin kuntien mielestä tulisi selvittää toteutettavien toimenpiteiden vaikutukset kuntien talouteen, elinkeinoihin, peruspalvelujen tuottamiseen ja kansalaisryhmiin. Muotkatunturin paliskunta pitää tärkeänä, että myös muu kuin maaoikeuksiin liittyvä lainsäädäntö saatetaan ILO-sopimuksen edellyttämään kuntoon. 

Siitä, mitä tahoja jatkoselvitystyöhön tulisi kytkeä, on myös lausuttu. Saamelaiskäräjien mielestä asiaa selvittävän toimielimen tulisi olla saamelaiskäräjien ja oikeusministeriön välinen työryhmä. Saamelaisasiain neuvottelukunnan mielestä työ tulisi tehdä yhteistyössä saamelaisten ja asianomaisten viranomaisten kanssa. Sodankylän kunta katsoo, että paikallisen väestön ja kuntien tulee olla edustettuina. Lapin työvoima- ja elinkeinokeskus edellyttää poliittista, alueellista ja alueen elinkeinojen edustusta. Lapinkylien yhteistyöjärjestö katsoo, että paikallisten oikeudenomistajien eli lapinkylien edustajien tulee osallistua työhön. Lapin ympäristökeskus, Lapin riistanhoitoyhdistys ja Sodankylän kunta korostavat sitä, että toimielimen tulee olla laajapohjainen 
__________

Tarkemmin lausunnoissa esitetyt kannanotot on kirjattu oikeusministeriössä laadittuun 7.8.2000 päivättyyn erilliseen muistioon (lausunnot, 102 s.).

viher.wpw